I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et stort kongeriges skæbne på skuldrene af en ung dreng.
Hans navn: Merlin.
Tiden er inde.
Vi bliver angrebet! De er inden for bymurene.
Vi har herredømmet over Camelot.
- Agravaine? - De vil slå Arthur ihjel.
Vi må over grænsen.
Smuglere? Bliver I fanget, bliver I dræbt.
Tristan og Isolde? Næppe.
- Hvem er du? - Arthur Pendragon.
Vi lovede at holde sammen livet ud.
- Guinevere? - Hej, Arthur.
Omring byen. Ingen undslipper!
Agravaine har fundet os.
Jeg dækker sporene efter os. Fortsæt.
O drakon, fthengomal au se kalon su katerkheo deuro.
Søg dækning!
- Fik du afledt dem? - Ja. Ligner jeg måske en idiot?
- Ja. - Han ændrer sig vist aldrig.
Hvad vej går vi nu?
- Du er vokset op i tunnellerne. - Det kan være den vej.
- Eller den vej. - Ja.
Du er ikke meget bevendt.
Løb!
- Kender du Arthur? - Jeg var tjenestepige i Camelot.
- For Arthur? - Nej.
- Hvad laver du så her? - Han er min konge.
- Så kongelig virker han ellers ikke. - Du kender ham ikke.
- Sagde du ikke, du afledte dem? - Det troede jeg.
- De fanger os snart. - Jeg går tilbage.
- Hvad kan du da gøre? - Aflede dem. Jeg kender tunnellerne.
Merlin.
- Gør nu ikke noget dumt. - Mig?
Halløjsa!
Merlin.
- Hvor er Arthur? - Pas på.
Hvad snakker du om? Hvor er Arthur?
Ud med sproget.
Ellers dræberjeg dig.
Det tror jeg nu ikke.
- Du har magiske kræfter. - Jeg er født med dem.
Det er altså dig.
Du er Emrys.
Det kalder druiderne mig.
Og hele den tid har du været ved hoffet.
Ved Arthurs side.
Du har været god til at føre ham bag lyset.
Jeg er imponeret, Merlin. Vi ligner hinanden mere, end du aner.
Hvad laver du?
- Merlin. - Han kan finde vej i tunnellerne.
- Jeg går tilbage. - For en væbner?
Du tager fejl af ham.
Merlin!
- Hvor var du? - Var du urolig for mig?
Nej, jeg ville sørge for, at vi ikke blev forfulgt.
- Du kom for at lede efter mig. - Det gjorde jeg måske.
Jeg gik tilbage, fordi du er min eneste ven, og jeg klarer den ikke uden dig.
- Mener du virkelig det? - Vær nu ikke dum!
- Hvor skal vi nu hen? - Til sletterne bag bjergene.
Er du sikker? Lot er ikke ven med Pendragon-slægten.
Vi kan måske finde et hus, hvor vi kan hvile os.
Vi ville bringe dem, der hjælper os, i fare.
Han har ret. Vi vender tilbage til Camelot.
I Ascetir-skoven er vi sikre. De, der overlevede slaget, gemmer sig der.
Jeg ved, hvad jeg ville vælge. Men du er vores konge og leder.
Så bliver det Ascetir-skoven.
Hold ud, Gaius.
Bare rolig. Nu får vi i det mindste mad.
Du får chancen for at fortjene føden igen.
- Jeg ville gøre det lidt sværere. - Det lyder retfærdigt.
Men du kan ikke slås med de bare næver.
Det er fint. Du er ridder af Camelot. Du skal nok klare dig.
Så bare kom an...
Ser man det. Først redder du din væbner, og nu arbejder du også.
Men hvorfor skulle du ikke det?
- Du er ikke noget særligt. - Jeg fortjener nok ikke at være konge.
Det gør ikke noget, for det er du jo ikke længere.
- Arthur... - Glem det.
Det, der skete i Ealdor, skete i et svagt øjeblik.
Det, du gjorde mod mig...
Alt, jeg værdsatte mellem os, er væk.
Det vil aldrig ændre sig.
Det er jeg ked af.
Velbekomme.
Jeg er bange for, at det bliver jeres sidste måltid.
Du skal spise.
Hvad enten jeg spiser eller ej, har jeg ikke længe igen.
- Hold op, Gaius. - Jeg er læge, Elyan.
Jeg har hele mit liv studeret livets gang.
Er der noget, jeg ikke er frygter, er det døden. Spild ikke maden.
Hvis Gwaine skal slås igen, får han brug for al den styrke, han kan få.
Jeg overtager vagten.
Arthur, hvad er der?
Blæs på Tristan. Han kender dig ikke.
Jeg har stolet på de forkerte.
De forrådte dig. Det var ikke din skyld.
Jeg var et fjols.
Jeg fejlbedømte alle.
Min onkel, Morgana...
- Kun dårlige beslutninger. - Du er for hård ved dig selv.
Jeg burde være mere indsigtsfuld og klog.
Som en statsmand, en konge. Tristan har ret. Jeg er intet særligt.
- Jeg er som alle andre. - Nej. Du er tronen værdig.
Jeg kan svinge et sværd. Men heller ikke mere.
- Folket elsker dig. - De fleste er døde på grund af mig.
Nej, de fleste flygtede. De er her i skoven.
Så må de finde en ny konge.
Arthur.
Arthur!
O drakon, e male so ftengometta tesd'hup'anankes
Tak. Du reddede os.
Albions land og den fremtid, vi har kæmpet for, var i fare.
- Hvad er der, unge troldmand? - Det er Arthur.
Han synes, han har svigtet sit folk og ikke fortjener at være konge.
Camelots skæbne hviler på dine skuldre, unge troldmand.
For du er den eneste, der kan vække kongens håb til live igen.
Hvordan?
Få ham til at tro på, at han atter kan blive konge.
Gid jeg var til større hjælp.
Nej.
Jeg ved, hvad jeg gør. Hvor gemmer dem, der flygtede fra Camelot, sig?
Jeg er en drage og kan flyve mange kilometer på et øjeblik.
- De kan ikke være svære at finde. - Så er der ingen tid at spilde.
- Hvad er det? - Jeg skal vise dig noget.
Jeg håber, det er vigtigt. Jeg orker ikke dine julelege.
Du sagde, at du følte dig som en superussel konge.
- Superussel? - Så ussel da.
Det minder mig om en af Gaius' historier.
Merlin, jeg gider ikke høre dine godnathistorier.
Kan du ikke bare lytte for en gangs skyld?
For længe siden, før de fem kongedømmers tid -
- var landet plaget af blodsudgydelser og krig.
Men en mand ville sætte en stopper for det.
Han samlede stammerne og opdelte landet.
De skulle respektere hinandens grænser. Den mand var Camelots første konge.
- Forfader til alle efterkommere og dig. - Bruta.
- Du kender historien. - Det gør alle børn jo også.
Historien har endnu et kapitel, som du ikke har hørt.
På sit dødsleje bad Bruta om at blive båret ud i skoven.
Han brugte sine sidste kræfter på at stikke sit sværd i en sten.
Det skulle blive til en prøve -
- da kun den retmæssige konge af Camelot kunne trække sværdet op af stenen.
- Det er bare noget, du digter. - Vel er det da ej.
Så siger vi det. Hvorfor har jeg så aldrig hørt den historie?
- Historie er ikke din stærke side. - Hvor er så den sten?
Den gik tabt under den store udrensning, men jeg fandt den.
- Sikke en røverhistorie! - Siger du, at Gaius lyver?
- Nej, men du er en idiot. - Hvad er så det der?
- Hvad er det, du laver? - Jeg viser, at du er deres konge.
- Sværdet sidder fast i stenen. - Og du skal trække det fri.
Du er Camelots retmæssige konge.
- Vil du gøre mig til grin? - Tristan tager fejl.
Du er anderledes. Kun du kan trække sværdet fri.
Jeg håber, at du har ret.
Du skal tro på det, Arthur.
Det er din skæbne at blive Albions største konge.
Ikke engang denne sten kan stoppe dig.
Tro på det!
- Længe leve kongen! - Længe leve kongen!
Længe leve kongen!
Da de kom, brændte markerne stadig. De havde slagtet alle sammen.
- Og Agravaine? - Død.
Der er kun én, der kan have gjort det. Kun en, der kan styre dragerne.
Det er Emrys værk.
- Hvad med vindebroen? - Velbevogtet.
- Den sydlige mur? - Kommer vi ind, møder vi hendes hær.
- Vi er nogle hundrede. - De er flere.
- Kun tre gange flere. - Er de villige til at kæmpe?
- Ikke for mig, men for Camelot. - Nej.
Det er dig, de elsker og vil ofre deres liv for.
Jeg ville ride gennem helvedes port for dig.
Det ville jeg også.
Og jeg.
Så går kursen mod helvedes port.
Hvorfor får jeg dem?
Du skal aldrig opgive håbet.
Kærligheden overvinder alt. Tro mig.
- Hvordan har du det? - Fint.
- Tror du, at de er for mange? - Selv sønderlændingerne er mennesker.
De kan besejres.
Men Morgana... Vi har intet, der kan måle sig med hendes magt.
- Jeg fortalte ikke historien færdig. - Ikke nu.
Kan du ikke bare høre efter?
Da sværdet blev sat i stenen, spåede kongen, at det en dag blev trukket fri -
- netop da Camelot havde mest brug for det.
Den, der trak det fri, forener Albion og hersker over verdens største rige.
Det var dig, han talte om, Arthur.
- Det er noget, du digter. - Hvorfor? Du er jo indbildsk nok.
Men jeg tror på det, og jeg tror på dig.
Det har jeg altid gjort.
Bepecce me.
Freondum ond min feonduml
Vi må sende bud til Lot.
- Det er ham. Emrys er her! - Vagter!
Ontend ealine thaes drycraeftes hire sawole.
Vi har ledt alle vegne. Han flygtede, da han så dig.
- Hvorfor håner han mig sådan? - Vi må bevare roen.
Du skal måske hvile dig lidt.
Sørg for, at døren er bevogtet.
Det er tid til at vågne.
- Du har vist været oppe den halve nat. - Jeg kunne ikke sove.
- Sagde du ikke, at du troede på mig? - Hvad får dig til at tro det?
- Det er tid at sige farvel. - Arthur...
Jeg har altid trukket mig fra andres krig -
- og foragtet den magt og rigdom, som konger køber med menneskers liv.
Men du har vist dig at være anderledes.
Du har vist, at du kæmper for retfærdigheden.
Derfor vil vi kæmpe ved din side.
Det er en ære. Vi står sammen som jævnbyrdige.
Arthur, hvis der sker os noget...
Jeg ved, du ikke kan tilgive mig, men jeg har altid elsket dig.
- Vi har besøg. - Emrys?
Arthur.
Min kære bror. Vi må byde ham velkommen.
Skal vi gå?
Det er, som vi ventede. Han er på vej og burde snart være her.
Og så venter vi på ham.
Kom nu. Hvor blev I dog af?
- Hvordan har du det? - Jeg var spærret inde med Gwaine.
Gaius.
Kom.
En hver, vælg selv. Efter mig!
Det her bliver en fornøjelse.
Var det ikke os, der skulle slå os ned og falde til ro?
- Det er faktisk ikke så tosset. - Det tænkte jeg nok.
Klar?
For kærligheden til Camelot!
Velkommen, kære bror. Det er alt for længe siden.
Jeg undskylder modtagelsen. Det er svært at vide, hvem man kan stole på.
Hvad er det sket med dig, Morgana?
Jeg troede, vi var venner.
Det troede jeg også.
Desværre tog vi fejl.
- Min fars synder er ikke min skyld. - Det er lidt for sent til det der.
Du har vist, hvad du mener om mig og mine fæller.
- Du ligner Uther mere, end du tror. - Det gør du også.
Det bliver en fornøjelse at dræbe dig.
Nu kan ikke engang Emrys redde dig.
Jeres klinger kan ikke stoppe mig.
Hleap on baecl
Nu er du ikke så mægtig længere.
Efter hende!
- Hvorfor hader du mig sådan? - På grund af din skæbne.
Det skal aldrig få lov til at ske.
- Er du uskadt? - Ja.
Hvad skete der?
Jeg ved det ikke.
Tilgiv mig.
- Vores drømme... - Nej, Isolde.
- Jeg ville ønske... - Det ville jeg også.
Hold om mig.
- Det kommer til at tage tid. - Merlin kan klare det.
- Skal jeg hellere tage til Ealdor... - Du skal blive her.
Guinevere, hvad der end skete...
...så er jeg ligeglad.
Jeg vil aldrig miste dig.
Vil du gifte dig med mig?
Ja!
Ja, af hele mit hjerte!
Med den hellige magt, der er tildelt mig...
...kroner jeg dig, Guinevere, til...
dronning af Camelot.
- Længe leve dronningen! - Længe leve dronningen!
Længe leve dronningen!
MERLIN VENDER TILBAGE
Tekster: Helle Kaiser-Nielsen www.undertext.com